ГЕОЛОГІЧНА БУДОВА ОСТРОВА ПІТЕРМАН (АРХІПЕЛАГ ВІЛЬГЕЛЬМА, ЗАХІДНА АНТАРКТИКА) - Митрохин, О.; Бахмутов, В.; Гаврилів, Л.; Алексєєнко, А. (Вісник Київського національного університету імені Тараса Шевченка. Геологія, 2025)
Острів Пітерман належить до архіпелагу Вільгельма – великої острівної групи, розташованої біля західного узбережжя Антарктичного півострова в районі Української антарктичної станції "Академік Вернадський". На Пітермані відслонюються усі головні петрографічні представники "Андійської габро-гранітної інтрузивної світи", які вважаються складовою частиною протяжного "Батоліту Антарктичного півострова". Подібно до багатьох інших мезо-кайнозойських орогенних інтрузій, що складають протяжний магматичний пояс Західної Антарктики, гірські породи о. Пітерман зазнали метаморфічних перетворень різного типу та інтенсивності. Автори дослідили особливості геологічної будови о. Пітерман, отримавши принципово нові дані про просторову локалізацію та умови залягання окремих інтрузивних тіл, їх вікові співвідношення, петрографічні особливості та речовинний склад. Метою досліджень було з’ясування геологічної послідовності вкорінення та метаморфічного перетворення інтрузивно-магматичних утворень о. Пітерман. За результатами польових геологічних робіт та наступних мінералого-петрографічних досліджень з’ясовано, що габроїди та гранітоїди сформовані в результаті двох самостійних етапів магматичної активності, розмежованих вкоріненням догранітних базитових дайок та наступним регіональним метаморфізмом. Відповідно, інтрузивні утворення о. Пітерман не можуть бути складовими єдиного магматичного комплексу (Андійської інтрузивної світи чи Батоліту Антарктичного півострова), як це вважалося попередниками. Продемонстровано, що найдавніші інтрузивно-магматичні утворення о. Пітерман представлені розшарованою габроїдною інтрузією, фрагмент якої відслонюється на північному узбережжі острова, а більша частина знаходиться під рівнем моря північніше та східніше. Серед базитових дайок о. Пітерман, розрізняються щонайменше дві вікові групи. Петрографічні особливості догранітних дайок габро-порфіритів вказують на гіпабісальний рівень їх вкорінення, на відміну від плутонічного рівня формування вмісних габроїдів. Доведено, що габроїди та догранітні дайки зазнали регіональних метаморфічних перетворень в умовах амфіболітової фації, ще до вкорінення гранітоїдів. Розвиток накладеної актиноліт-епідот-хлоритової мінералізації пояснюється або контактово-метаморфічною дією гранітоїдної інтрузії, або ще більш пізніми навколотріщинними гідротермально-метасоматичними процесами, які відбувалися після формування гранітоїдів. З’ясовано, що гранітоїди о. Пітерман не зазнавали властивих для габроїдів регіонально-метаморфічних перетворень амфіболітової фації. З огляду на це, зроблено висновок про формування гранітоїдів після піку регіонального метаморфізму в регіоні. Дослідження постгранітних діабазових дайок показало, що їх вкорінення відбувалося на субвулканічному рівні глибинності, тобто після значної ерозії вмісних гранітоїдів. Для накладеної альбітизації, епідотизації та хлоритизації постгранітних дайок припускається локальний навколотріщинний характер та зв’язок з низькотемпературними гідротермально-метасоматичними процесами.